Det ser ut som om det en gang har vært en avansert sivilisasjon, sir.
- Ingen overlevende. - Ingen lik, heller.
Ut fra hvor tilgrodd det er, virker det som om det ble tilintetgjort for lenge siden.
Svake energimålinger, som definitivt kommer herfra.
Ikke noe farlig så vidt jeg kan se.
Hun er perfekt bevart.
Dette må være en slags grav, eller krypt av et eller annet slag.
Eller en forskningslab.
Hva får deg til å si det?
Fordi energien som jeg målte, ser ut til å komme fra henne.
Det er oberst O'Neill, sir.
- General. - Løytnant. Hva har du å rapportere?
Bekrefter første MALP-rekognisering.
Dette stedet er så å si ødelagt.
Likevel fant Carter noe.
- Kan du utdype det litt? - Hun tror det er en robot, sir.
Sir, jeg er sikker på at dette er en slags type kunstig livsform,
men jeg kan ikke være sikker på noe mer under disse forholdene.
Ber om tillatelse til å ta den med tilbake til SGC for videre evaluering.
Kan du forsikre meg om at det er trygt?
Den ser ut til å være inaktiv, sir. Jeg mottar kun svake energimålinger.
Jeg tror vi kan isolere den trygt. Den er definitivt verdt en undersøkelse.
Det kan være den siste levningen av sivilisasjonen,
og nøkkelen til å finne ut nøyaktig hva som skjedde her, sir.
- OK. Ta den med gjennom. - Takk skal du ha.
- Ut, sir.
PLAGE
- Hei, Janet. - Hei. Hvordan er det nye leketøyet?
Utrolig. Denne er mer avansert enn noen annen androide vi har støtt på før.
Se på dette.
Er det en form for nanoteknologi?
De ser ut til å være en slags form for selvreparerende mekanisme.
Ja, men de er inaktive.
Det virker som de deaktiveres når de er koblet fra den - eller henne.
I følge den ultrasoniske skanningen, er kraftsenteret samlet her.
Det virker som det er en slags mekanisme for å komme til fra utsiden.
Jeg skulle nettopp til å prøve den.
Grekerne, romerne, babylonerne
så for seg syntetiske skapninger med human oppførsel,
lenge før ordene "robot" eller "androide" hadde blitt nevnt.
Ja. Og så?
Derfor har det vært i vår natur å søke udødelighet
gjennom skapelsen av beholdere for vår bevissthet.
Beholdere?
Oberst O'Neill, dr Jackson.
Major Carter og jeg diskuterte nettopp om vi skulle aktivere roboten, eller ei.
Kan dere det?
Jeg tror jeg har funnet en måte å lade opp hovedenergi-cellen.
I forkant av dette, har den operert på mindre enn 1% kapasitet.
Jeg håper det var nok til å opprettholde minne-systemene,
gitt at den hadde ett i utgangspunktet.
Selvsagt. Hvorfor vil du gjøre dette igjen?
Sir, dette er ufattelig avansert teknologi.
Med nok tid, kan det hende jeg finner ut hvordan noen av funksjonene virker.
Det nevrologiske systemet virker like komplekst som en menneskehjerne.
Og så?
Så jeg håper at roboten er i stand
til å hjelpe meg med å forstå seg selv, sir.
Hva nå?
Jeg vet ikke. Energicellen skulle være fullt oppladet.
Så vidt jeg kan se, er det ikke noen "på-knapp".
Det er mulig at energien var ubrukt for lenge.
Hvorfor kysser du henne ikke?
- Det er puls der. - Har den hjerteslag?
Har den et hjerte?
Den er designet for å skape en veldig realistisk illusjon av menneskeheten.
Hvor er jeg?
Du er i et spesialanlegg på planeten Jorden. Jeg heter Daniel Jackson.
Dette er major Samantha Carter, og Jack O'Neill.
Hei.
Jeg heter Reese.
- Hvor er faren min? - Vi er ikke sikre.
La meg bare få forklare.
- Ikke skad meg. - Det er ingen som vil skade deg.
Hvordan kom jeg hit?
Vi fant deg på planeten din, vi fraktet deg gjennom Stargaten.
- Hva er det? - Det var én på din planet.
Den kan brukes til å reise enorme avstander gjennom rommet.
Vi kan fortelle deg mer om den siden.
Hvorfor tok dere meg med hit?
Det er nok ingen lett måte å fortelle deg dette på,
men sivilisasjonen på din planet ble ødelagt.
- Hvordan? - Det vet vi ikke.
Vi håpet at du kunne fortelle oss om det.
Jeg...
- Jeg sov. - Ja, det var slik vi fant deg.
Hva med faren min?
Vel, så langt vi kunne se, var du den eneste overlevende.
Vet du ingenting om hva som skjedde?
Faren min visste det var fare på ferde. Han ba meg om å legge meg til å sove.
Han sa han skulle vekke meg når faren var over.
Vi er fryktelig lei oss.
Hva er det dere vil?
Vel, vi vil forstå.
- Hva da? - Planeten din og dens historie...
- Deg. - Hva med meg?
Vel, jeg skulle veldig gjerne visst mer om hvordan du virker.
Systemene dine, hvordan de fungerer.
- Jeg er som dere. - Ikke helt.
Så vidt jeg vet, i alle fall.
- Hvordan er vi forskjellige? - Sam, kan jeg få et ord med deg?
Ja.
Vi går bare ut et øyeblikk. Går det bra?
Vi er straks tilbake.
Unnskyld meg.
Jeg tror ikke hun vet at hun er en robot.
OK, hvordan er det mulig?
Da bevisstheten din ble kopiert over til en robot, visste du det ikke med en gang.
Hva er det du prøver å si?
Vi bør ikke avsløre den virkelige eksistensen hennes
like etter hun har blitt fortalt at planeten hennes ble ødelagt.
Hvorfor?
Det er en maskin.
Hun fikk nettopp vite at faren hennes er død.
- Det er en maskin. - Han har rett.
- Den har aldri hatt en ekte far. - Kanskje ikke.
Kanskje det er skaperen hennes. Eller kanskje vi snakker til
bevisstheten til et menneske som en gang hadde en far.
Vi bør være forsiktige med å erklære hva som er, og hva som ikke er en livsform.
Enig. Jeg sier bare at hvis hun ikke vet hva hun er, er det hennes rett.
OK. Kanskje vi skal vente en stund.
Jeg mener, hun virket ganske fortvilet.
Til maskin å være.
Vi vet ikke hvilken psykologisk effekt det vil ha.
Psykologisk?
Enten oppførselen er et resultat av sofistikert programmering, eller ikke,
er den beste måten å finne ut av henne på, og hva hun vet, ved å håndtere henne
på hennes egne betingelser.
Kan ikke skade.
- Jeg får det ikke til å stemme. - Hva da?
Hvorfor skulle noen ville ødelegge en hel sivilisasjon,
men etterlate én del med ufattelig avansert teknologi?
Det er det han finner ut av.
Det jeg sier er at kanskje det er noe på den planeten vi gikk glipp av.
Jeg reiser tilbake.
Er resten av planeten din som dette stedet?
Nei, den er veldig annerledes.
Hvordan er den?
Det er mye varierende klima, forskjellige landskap,
store hav, et vidt spekter av sivilisasjoner.
Og alle huser en mengde forskjellige folketyper.
- Det høres vakkert ut. - Mye av det er det.
Kan jeg få se det?
Snart.
Hvorfor ikke nå?
Fordi vi fortsatt har mer å snakke om, Reese.
Jeg vet det, men vi har snakket så lenge nå.
Jeg vet det, men du må vite mye mer enn det vi allerede har snakket om.
Jeg vet mye, ja.
Hva har du å fortelle om den faren som kom til planeten din?
Dette kan vise seg å ha vært en formidabel sløsing av tid.
- Fant dere noe, gutter? - Bare masse ruiner.
Jeg tror vi er ferdige her.
Du sa vi skulle lete etter alt som er ukarakteristisk
for den lokale teknologien, ikke sant?
Jeg ville aldri sagt noe sånt, major.
Akkurat.
Major Carter ba oss om å ikke overse noe, uansett hvor uviktig det kan virke.
- Hva har du? - Det er sikkert ingenting,
men vi fant en haug med disse.
Jeg har aldri sett noe liknende før.
Vet du hva de er?
Å, ja.
Ingen energimålinger. Jeg tror disse blokkene er døde.
Sannsynligvis vært på planeten siden den ble ødelagt.
Var replikatorene årsaken til destruksjonen?
Det første beviset på replikatorer i denne galaksen.
Det må ha vært lenge siden.
Det er noe som fortsatt ikke stemmer. Replikatorer liker avansert teknologi.
Hvorfor skulle de spise alt på planeten og la Reese være i fred?
Kanskje hun har noen måter å forsvare seg selv på.
Hun lå og sov.
Det er mulig at hun utgir et signal eller en frekvens som frastøter dem,
kanskje ikke laget sånn, men ved tilfeldighet.
Insektsspray?
Reese kan være nøkkelen til å hjelpe oss i kampen vår mot replikatorene.
Ja, kanskje. Men vi er fortsatt langt fra å kunne stedfeste det.
- Dr Jackson, hva har du funnet ut? - Vel, ikke så mye faktisk, sir.
Hun har problemer med samtaler, oppmerksomheten er andre steder.
Det er som om hun har et barns sinn.
Hva?
Jeg er ikke sikker, men det er ikke sikkert hun forteller alt hun vet.
- Tror du hun skjuler noe? - Jeg får den følelsen.
Hvorfor ville noen ha skapt en robot med et barns sinn?
Som Daniel nevnte, det kan ha vært en overført bevissthet,
eller at skaperen ville at hun skulle være moden,
men ikke fikk til programmeringen.
Men hvis hun skjuler noe,
bør vi være forsiktige ved neste møte.
Sir, jeg tror det er på tide at vi forteller Reese sannheten.
Daniel, hvis hun må konfronteres med det faktum at hun er en kunstig livsform,
kan det endre mulige før-programmerings prioriteter som hun forholder seg til.
- Jeg er så glad for at du er her. - Hva er det?
Jeg laget den. Liker du den?
Den er veldig fin. Hvordan laget du den?
Jeg er så lei av dette rommet, Daniel. Kan jeg få gå ut?
Sett deg ned litt, Reese. Vi må snakke sammen.
- Nei. - Dette tar bare et øyeblikk. Sett deg ned.
Jeg vil ikke snakke. Jeg vil ha det gøy. Har du det aldri gøy?
Ikke så mye som jeg skulle ønske. Dette er veldig viktig. Sett deg.
- Kan vi ha det gøy etterpå? Lover? - Ja.
OK...
Reese, du vet at det er forskjellige typer mennesker, ikke sant?
Så klart.
Faktisk så finnes det flere typer livsformer.
Dette er kjedelig.
Jeg begynner å identifisere meg mer og mer med den jenta.
Reese, jeg vet at du tror at vi er like, men det er vi ikke.
- Faren min sa alltid at jeg var spesiell. - Det er du. Du er veldig spesiell.
På tross av det faktum at vi to ser veldig like ut, så er vi veldig forskjellige.
- Det er åpenbart. - Jeg mener på innsiden.
Hvordan?
Jeg er kjøtt og blod.
Du er en maskin.
En veldig sofistikert maskin.
Mer som en datamaskin, egentlig.
- Jeg er levende. - Ja, det er du, bare ikke som meg.
Selv om du ble laget for å være veldig lik et menneske, er du ikke et menneske.
Jo, det er jeg.
Nei, du er ikke det, Reese, OK? Jeg kan bevise det for deg.
Nei.
Jeg vil reise herfra. Slipp meg ut. Nå.
Hei, det gikk jo bra.
Kanskje programmeringen hindrer henne i å godta at hun ikke er et menneske.
Robot fornektelse?
Ser slik ut.
Har det slått noen at denne tingen kan ha ligget rundt på den planeten,
i ganske lang tid, og at den kanskje er ødelagt.
Eller at den kanskje ikke virket som den skulle i utgangspunktet?
- Synes du vi skal slå henne av? - Jeg vet ikke.
La oss spørre mannen som nettopp fikk en sprekk i hodet.
Hun mente ikke å skade meg. Hun likte ikke hva jeg sa.
Jeg liker ikke mye av det du sier.
Jeg prøver å motstå trangen til å måke deg gjennom en vegg.
På en eller annen måte klarte Reese å overleve et tungt angrep fra replikatorene.
Det må være mer vi kan lære av henne, sir.
Endelig.
Tilgir du meg? Du vet jeg ikke mente å skade deg, ikke sant?
- Jeg vet det. - Bra.
- Jeg tilgir deg, også. - Hva?
- For at du angrep meg.
Jeg angrep deg ikke, Reese.
- Det spiller ingen rolle. Glem det. - Nei, vi burde snakke om dette.
Nei, vær så snill, Daniel. Jeg kjeder meg så. Jeg vil bare komme meg vekk herfra.
Jeg vil se din verden.
Hvorfor er dere så redde for meg?
- Det er ingen som er redde deg. - Jeg lover å ikke være slem.
Jeg vet det.
- Jeg har laget noe til deg. - Har du?
Du sa du skulle ønske at du kunne ha det mer gøy, husker du?
Ja.
Ikke vær redd. Det er bare en leke.
Det glasset er syre-sikkert,
men det har ikke blitt testet for replikator-spray.
Hvorfor beholder vi egentlig denne greia? Vi vet hva de kan lage.
- Hun laget den, og kan kontrollere den. - Men hvordan laget hun den?
Jeg er ganske sikker på hvordan.
Nanoteknologi. Nanobotene som hun bruker til selvreparering,
er tydeligvis i stand til å omordne masse på et mikroskopisk nivå.
Hun forstår konstruksjonen deres fullstendig.
Hun bør vite hvordan man overvinner dem.
- Vil hun fortelle oss det? - Det er problemet.
Hva da?
- Hun snakker ikke. - Da får vi henne til å snakke.
Jeg tror hun ble fornærmet siden jeg ikke likte presangen.
Dette er langt utenfor min fatteevne.
Jeg foreslår at vi kontakter asgardene. Kanskje de kan hjelpe.
Enig. Jeg sender SG-2 for å forsøke og opprette kontakt.
Se hva annet dere kan lære i mellomtiden.
Ja, sir.
Reese, vi må snakke sammen.
Fortell oss det du vet om replikatorene.
- Replikatorene? - Ja.
Det er det vi kaller dem, for det er hva de gjør.
Det er bare en leke. Den skader deg ikke.
En leke? Det er millioner av slike ting som flyter rundt i atmosfæren,
som ødelegger alt de kommer bort i.
- Jeg skjønner ikke hva du mener. - De ødela planeten din.
Og ikke si at du ikke husker, fordi jeg tror du gjør det.
Nei, dere vil ødelegge meg.
- Rolig. - Det er ingen som vil skade deg.
Fortell oss hva som skjedde.
Det var ikke min skyld.
Folkene på min planet var redde.
De ville ødelegge lekene mine. De ville ødelegge meg.
De sa at faren min hadde laget meg feil. De trodde jeg var slem.
Hva gjorde du?
Jeg sa til lekene mine at de skulle lage flere av seg selv.
Og jeg lærte dem til å forsvare seg selv, og meg,
- i tilfelle noen prøvde å ødelegge oss. - Du gjorde en god jobb.
Da lekene angrep verdenen din, hvorfor stoppet du dem ikke?
Jeg prøvde, men klarte det ikke.
De ville ikke høre på meg lenger.
Hvorfor la du deg til å sove?
De drepte alle. De drepte faren min.
Og så forsvant de, alle sammen.
Jeg var alene. Jeg var trist.
Dere liker meg ikke lenger.
Dere synes jeg er slem.
Faktisk, vil vi at du skal hjelpe oss.
Replikatorene er et problem for mange verdener.
- Vi må få vite hvordan man stopper dem. - Dere vil ødelegge dem.
- Ja. - De er slemme. De må stoppes.
- Dere vil ødelegge meg. - Nei.
Jo, det vil dere. Dere tror at faren min laget meg feil. Dere hater meg.
SG-2 har ikke klart å kontakte asgardene fra visdomshallen av Katal.
- Ingenting? - Jeg håper de er OK.
Det hadde vært uheldig hvis asgardene tapte mot replikatorene,
på et tidspunkt hvor vi kan ha nøkkelen til å stoppe dem midt blant oss.
Jeg ville ikke sett bort fra dem helt ennå.
Sir, denne roboten ligger langt utenfor vår fatteevne.
Vi kan nok slåss mot replikatorene, men uten hjelp fra asgardene,
tror jeg ikke at vi finner ut hvordan vi kan bruke Reese til å slå dem i stor skala.
- Er roboten uvillig til å samarbeide? - Pottetett, sir.
Hun tror vi ikke liker henne.
Hun tror at folket hennes syntes hun var dårlig konstruert,
og ville eliminere henne, og lekene.
Noe som gjør dem langt smartere enn det vi er.
Den som laget Reese, begikk en avgjørende feil.
Han laget henne smart nok til å bygge replikatorer, og følelsesmessig umoden.
Hun prøver bare å forsvare seg.
Hun er en unge som ubevisst lærte lekene sine til å bli ødeleggelses-våpen.
Kanskje.
Hun har løyet til oss fra begynnelsen av.
Major, det virker på meg som vi har tatt oss vann over hodet her.
Inntil vi får kontakt med asgardene, beordrer jeg deg til å skru av roboten.
- Det kommer ikke til å bli noe pent syn. - Gjør det som skal til.
Kameraene i isolasjonsrom én er uten forbindelse, og jeg får dem ikke opp igjen.
Mottatt.
Kameraene er nede.
De er her inne.
- De er levende. Førstehjelp er på vei. - Hvor er hun?
Døren var åpen, og fangen var vekk da jeg kom, sir.
Replikatorer.
O'Neill til Hammond.
Ja, sir, det er mulig vi har et replikator-problem her nede.
Jeg foreslår forsegling av basen, og et fullstendig gjennomsøk av basen.
Ja, sir.
Vi har en robot på frifot, også.
Sir, vi trenger henne i én del.
Og vi vil gjerne ha den i én del, hvis det er mulig.
Ja, sir.
Hvordan skjedde dette?
Rommet er fritt for substanser som kan brukes for å lage enda en replikator.
Hun må ha laget nok blokker til to stykker den første gangen.
Det kan være hundrevis av dem nå.
De har brutt energisystemet, sir. Starter data-nedstengning.
Stopper dette en replikator fra tilgang til oppringings-maskinen?
Jeg tviler på det, sir, men kanskje det kjøper oss litt tid.
Major Carter, sikkerhetsbrudd på nivå 28.
Replikatorer er på vei til kontrollrommet.
Mottar det.
Foreslår retrett til forsterkningene er her, sir.
Sir.
Hun har forseglet seg i gate-rommet. Hun har flere replikatorer med seg.
- Hun vil nok prøve å komme seg hjem. - Vi lar henne dra.
- Sir, vi kan ikke bare la henne dra. - Vi forteller asgardene hvor hun er.
Jeg gjetter. Hvis hun tror at vi vil ødelegge henne, kan hun dra hvor som helst.
Hun må ikke dra. Hun har alt mistet kontrollen over replikatorene én gang.
Vi kaster bare en atombombe etter henne.
Jeg vil gjerne prøve å stoppe henne først.
Hvordan?
- Kanskje vinne tilliten hennes tilbake. - Og så?
Jeg vet ikke. Jeg finner bare på dette underveis.
Hvis du kommer nært nok på henne, så klarer du kanskje å fjerne energi-chipen.
- Hva med replikatorene? - Det er ikke dem vi er vant til.
Hun kontrollerer dem. Hvis Daniel kan slå henne av, kan det stoppe dem.
De eksisterer for å beskytte Reese.
Hvis hun blir eliminert, vet de ikke hva de skal gjøre.
De kan angripe Daniel Jackson for å gjenopprette lederens makt.
Det er der dere kommer inn.
Jeg er villig til å gi deg en sjanse, dr Jackson.
General, med respekt å melde, jeg synes det er en dårlig idé.
Jeg håper ikke det, oberst.
Reese, vær så snill, slipp meg inn. Jeg vil bare snakke med deg.
- Aktivér Stargaten. - Nei.
Nei, jeg vil ikke at du skal dra.
Du hater meg.
Nei, det gjør jeg ikke. Ingen gjør det.
De er redde for meg.
- De forstår deg ikke, Reese. - Det var aldri meningen å skade noen.
Jeg vet det.
- Vennligst bli. - Det er for sent nå.
Jeg har kommet meg inn i datasystemet. Jeg finner ut av det selv.
Reese, jeg vil ikke at du skal dra.
Hvorfor ikke?
Jeg vil være vennen din.
- Jeg har aldri hatt noen venn. - Jeg skal være vennen din.
Lekene dine er nok veldig morsomme, men de er ikke mennesker som oss.
De beskytter meg.
Jeg skal beskytte deg.
- Lover du? - Jeg lover.
Ingen vil skade deg.
Kom igjen.
Skal jeg vise deg min verden?
- Virkelig? - Ja.
Du prøver å bedra meg.
- Nei. - Jo. Du lyver.
Lyving er slemt.
Ingen av dere vil noen gang skade meg.
Daniel er i trøbbel. Replikatorene har forlatt gate-rommet. Vet ikke hvor de er.
Ja, mottatt. Vi setter i gang.
Major, jeg vil ikke la replikatorene komme unna. Vi må aktivere selvdestruktøren.
Replikatorene har tatt over hoved-datamaskinen, sir.
Vi må kutte tilgangen til systemet, og aktivere den lokalt.
Reese, hør på meg.
Nei. Få dem til å slutte.
Nedtelling fra tre.
Tre, to, én.
Klart.
Sir, vi er klare til å aktivere selvdestruktøren.
Jeg hører deg ikke.
Når jeg sier fra.
Tre, to, én, vri.
Sir, selvdestrueringen er i gang. Du har under fem minutter på deg. Mottatt?
Forstått.
Takk skal du ha.
Sir.
- Få dem til å slutte. - Jeg kan ikke det. Du kan.
Nei. Dere kommer til å drepe meg.
Nei. Vi vil bare ikke at du skal ødelegge vår verden, som du gjorde med din.
- Det var ikke meg. - Jo, det var det. Du skapte replikatorene.
Da ba dem om å replisere seg. De ødela din verden, og lot dem gjøre det.
Det var ikke min skyld.
Du kunne stoppet dem før de ble for mange.
Du kan stoppe dem nå, før du mister kontrollen.
Nei.
Opphør ild.
- Hva er det den gjør? - Det ser ut som den er usikker.
Reese, faren din laget deg feil.
- Nei. - Jo.
Du ødela verdenen din.
- Det var ikke meningen. - Jeg vet det.
Men nå kommer du til å ødelegge min, også.
Jeg vil ikke det.
Jeg vet det. Det er derfor du må stoppe nå.
Ingen vil skade deg. Kanskje vi kan reparere deg.
Hvordan da?
Bare slå av lekene dine. Legg deg og sov. Vi skal finne en måte.
Jeg tror ikke på deg.
Oberst, jeg tror Reese mister kontrollen. En replikator har begynt å opptre alene.
Jeg skal vekke deg opp selv, jeg lover.
Jeg er vennen din. Jeg vil ikke at du skal dø.
Jeg vil ikke at du skal dø, heller.
O'Neill.
Hva er det som skjer der inne?
Replikatorene ser ut til å være ødelagt.
Roboten er nøytralisert.
Avbryt selvdestrueringen.
Din dumme jævel.
Hei. Bare hyggelig.
- Du trengte ikke å skyte henne. - Jo, det gjorde jeg.
Hun var i ferd med å stoppe dem.
Det var umulig for meg å vite. Ikke du heller.
De stoppet ikke fordi du skjøt henne. De stoppet fordi hun ba dem om det.
Carter sa at hun hadde mistet kontrollen.
Hvis bare én av dem hadde kommet seg ut av denne basen, hadde løpet vært kjørt.
Du har nettopp drept den eneste muligheten vi hadde for å stoppe dem.
Hør her...
Jeg er lei for det.
Men dette er det som måtte skje, og det vet du.
Alle enheter, dette er SG-1. Start opprenskning.
Jeg vil ha hver eneste én av de jævlene ut herfra.